ЕЛЕНА АНАЯ
НАТАША ЯРОВЕНКО
Колко време ще останеш в Рим?
Утре летя за Москва. - Какво съвпадение.
Аз също. - Ще летиш до Москва?
Не, връщам се в Испания.
Ето го хотелът ми. - А моят е някъде там, вляво.
Значи е близо. - За теб, да.
За теб също. - Не.
Моля те, само за малко. За по едно последно питие.
Пихме достатъчно в бара.
Да, но си говорихме само за Русия и Испания, а не за себе си.
Предпочитам да не говорим за себе си.
Това е сделка. - Какво?
Ще поседим без да си говорим. Така даже е по-добре.
Ето я моята стая. Където са двете знамена.
Не е случайно, нали?
Да, едното е на Европейския съюз, а другото е на Рим.
Говоря за това в средата. - Средното знаме липсва.
Именно, това е заради теб. Трябва да дойдеш и да закачиш нещо.
Но какво да закача? - Не знам.
Например някоя твоя дреха. Ще изглежда добре.
Ела.
Никога не съм била в женска стая. - Това е просто хотелска стая в Рим.
Ако си по-силна, печелиш и ще отидем в твоя хотел.
Така че избирай.
С Т А Я В Р И М
Нещо за пиене? - Вино.
Вино.
Извинявай, как ти беше името?
Вече ти го казах два пъти.
Може би ще го запомня от третия път.
Наташа.
Така ли ми каза и преди?
Не го произнасяш правилно. Наташа.
А ти си Алба. На испански означава "зора".
Този момент е неповторим, ще видиш.
Днес е първата лятна нощ.
Да, вярно.
В Европа. В Русия лятото започна още от първи юни.
Наистина ли? В Русия имате лято?
Разбира се. Е, руско лято.
Това е последната ми нощ в Рим.
Също и моята.
Ти не си сама, русита.
Знаеш ли, че това е най-късата нощ в годината?
И тук и в Русия. Така че нека се възползваме от нея.
Аз не...
- Какво?
Стига, ти си жена, аз също съм жена...
Пихме заедно в бара и мисля, че се привличаме взаимно.
Не беше ли така?
За пръв път през живота си гледам на жена по този начин.
И никога досега жена не ме е поглеждала така.
При теб не е за пръв път. - Всички жени са различни.
Искаш ли да ме видиш гола?
Да, много.
Тук ли?
Където искаш.
Може би вътре?
Да. - Да влизаме тогава.
Мисля, че ще e по-добре, ако ме съблечеш ти.
Няма страшно.
Всичко е наред.
Да полежим малко.
Няма да се докосваме, докато не се отпуснеш.
Добре, че заспа.
Така е по-лесно да се сбогуваме.
Наташа.
Права си. Ще ти кажа нещо.
Сбогом, Алба.
Даже не мога да си представя какво можеше да се случи.
Оставям тази тайна тук, при теб.
Благодаря ти, Алба.
Сбогом.
Кой ми е сменил мелодията на телефона?
Какво става?
Кой е? - Наташа.
Наташа, разбира се.
Май си забравих телефона при теб. Да е звънял?
Да, всъщност ме събуди. - Съжалявам.
Сигурно е изпаднал от чантата ми.
Много съм изморена и искам да се прибера в хотела си.
Влез и си го вземи. Чака те там, под леглото.
Мисля да не влизам пак. - Защо, какво стана?
Всъщност нищо, за което да съжалявам.
А защо си ми скъсала гащите? - Не е вярно.
Влез и виж какво си ги направила.
Да не сте се загубили? Добър вечер.
Виж само, Наташа. Изобщо не очаквах.
Влезте и ги оставете на терасата.
Извинявам се, но те са за тази стая. Ако искате, ще взема и вашата поръчка.
Гладна ли си? - Не.
Чу ли? Как се казваш?
Макс. - Още не сме гладни Макс.
Но след няколко часа ще бъдем. - Просто ми се обадете.
Цяла нощ съм свободен. Тоест, на работа съм.
Там е.
Къде е хотелът ти?
Това е Тибър. А до хотела ми се стига...
оттук.
Това е Рим по времето на Цезар. - Да.
Тук може да се загубим. Избери си къде?
Тук си имаме градини,
храмът на богинята Фортуна,
и храмът на Нимфа... - Хотелът ми се казва "Нимфа"
А твоят? - "Помпей".
Виж, ето оттук.
Минаваме през градините и вече сме тук.
На покрива на театъра.
Не, ние сме вътре в театъра "Помпей".
Точно така. Историята ни гледа.
Заобиколени сме от нея. Усещаш ли?
Разбира се! - Мисля, че обичаш историята.
Да. - Това е добре.
Алба, това ще си остане тук, нали, в тази стая.
В Рим. - Ще остане между тези четири стени.
Тогава щом сме тук, нека се позабавляваме, а?
Искам това да не повлияе на живота ми. - И как мислиш да стане това?
Ще се договорим двете.
Нямаш ли си живот извън тези стени, който искаш да предпазиш?
Той е далеч от твоя.
Утре Рим ще ни запрати в двата края на Европа.
А ако не бях рускиня? - Стига, харесва ми да си рускиня!
Добре, тогава ще бъда.
Добре е, че не си знаем имената. - Така ли?
Да не би да си ми казала истинското си име?
Значи не се казваш Наташа? Знаех си!
Така исках да викам на дъщеря си - Алба.
Какво стана с нея?
Тя така и не успя да види изгрева.
Съжалявам.
Най-лошият ден в живота ми беше, когато моята Алба умря в мен.
Когато бях на 16, майка ми ме заведе в Марбела през лятото.
Беше почти разорена и искаше малкото пари, които й бяха останали
да ги изхарчи, търсейки щастието си.
Докато пазарувахме, се запознахме с арабски шейх на име Хамир Хосемин.
До края на лятото бяхме на неговата яхта.
Покани ни в Саудитска Арабия за зимата.
Има дворец.
Не можеш да си представиш за какъв лукс става въпрос.
Купи всичко на майка ми.
Тя си тръгна цялата в гривни, колиета и пръстени.
Тръгнала си е?
А ти? - Аз останах.
Хамир е убедил майка ми да ме остави в замяна на парична издръжка
в продължение на 4 години. Такава е била сделката им.
Интересувал се е само от мен. - И ти си се съгласила?
Не може да си представиш колко ми беше леко с този начин на живот.
Имах всичко.
Хамир ми купи чистокръвен жребец, за да яздя. Обикнах го като дете.
Всички се отнасяха добре с мен.
Даже другите жени на Хамир се отнасяха с мен като с принцеса.
И си забременяла от него? - Това беше накрая.
Хамир стана раздразнителен, защото не можех да забременея.
Затова исках да си тръгна, но не можах.
Отнасяше с мен като със своя собственост.
Продаде ми коня, за да ме накаже.
Скоро след това той постигна своето. Забременях.
Беше толкова доволен, започна пак да се отнася кралски с мен.
Този път като с кралица.
Тогава осъзнах, че след като родя...
ще ме затвори при останалите си жени в харема.
В деня, в който докторът ми съобщи, че ще е момиче,
една медицинска сестра от Египет ми помогна да избягам с гръцки кораб.
На разсъмване пристигнахме в Атина и тогава реших да я кръстя Алба.
Как я загуби?
Научих, че Хамир ме издирва.
Имаше заповед за задържането ми в Саудитска Арабия.
Знаех, че ако родя Алба, той няма да спре докато не си я вземе.
Бях само на 18, така че отидох и направих аборт.
Продадох си колието и започнах нов живот в Испания.
А майка ти?
Никога повече не я видях.
И заради това ли стана лесбийка?
Заради това станах жена.
А ти? Ти как стана жена?
Не искам да говоря за живота си.
Дължиш ми го.
Какво ти дължа?
Истината или лъжата? - Кое предпочиташ?
Защо, мислиш, че те излъгах ли?
Това е атинската агора. Знаеше ли го?
Кое беше първо: картината или историята ти?
Кой кого вдъхнови? - Добър въпрос.
Тази картина виси тук още преди раждането ти.
Така е. И през цялото време ме е чакала да дойда.
Хайде да се разберем, без истории. Само ми кажи къде живееш,
кажи ми район, за да добия някаква представа за теб.
Първо намери Москва.
Имате най-голямата карта в света.
Сега иди към Волга, на изток.
Още на изток? - Оттук към остров Некрасов.
Къде?
Напиши го ти.
Какво е това?
На руски означава "остров".
Кажи ми, че това е твоята къща и ще те шляпна по задника.
Твърд като камък.
Кажи ми, какво правиш тук, в Рим?
На прослушване съм. Аз съм актриса.
Руска актриса...
Добра и известна ли си? Или просто си омъжена за мафиот?
Не съм омъжена. - Значи си от добрите актриси, браво.
Покажи ми арабския си дворец.
Той не е мой.
Няма ли да ми го покажеш?
Ако Хамир разбере, че душим около дома му...
Какво ще стане? - Може да ни се случи всичко.
Ако не ми го покажеш, тогава мисля, че ще ми дължиш една история.
Този път истинска. Искам да знам къде живееш.
Гледай.
Харесва ли ти? - Това твоето село ли е?
Град е, нарича се Сан Себастиян. - Изглежда малък.
Зависи с какво го сравняваш. - С Рим?
Бих казала около...
двайсет пъти по-малък.
А Москва е три пъти по-голяма от Рим.
Ами, харесва ми. А ти много подхождаш на града си.
Малка, с красиво личице. - Това не е моят град.
Аз съм от Валядолид, той е три пъти по-голям.
Покажи ми къщата си. - Ето я.
Оставили са столовете отвън. - И какво?
Просто не го очаквах.
Тук дете ли има? - Момче и момиче.
Имаш деца? - Какво, не ставам ли за майка?
Разбира се, че ставаш.
Какво има, Алба?
Бащата на децата ти знае ли, че си падаш по жени?
Не е това... Просто снимката...
Стара е.
Погледни плажа, пълно е с хора.
Ходехме там
или на острова.
Всяка неделя ходехме до острова.
Снимката е отпреди две години, когато се преместих в Сан Себастиян.
Какво има?
Алба, има ли нещо, което искаш да ми кажеш?
Мъничката ми.
Откъде се появи?
Дойде в живота ми без предупреждение.
Не мога да повярвам, че всичко това ми се случва.
Какво ми направи?
Плашиш ме, моя малка русита.
Това аз ли съм? Не мога да се позная.
Звучиш прекрасно на руски.
Само за теб.
Аз също се страхувам.
Сега ще получиш най-добрия оргазъм в живота си.
Готова ли си? - Да.
Знаеш ли какво ми се иска? - Само кажи.
Имаш ли...
вибратор?
Свършвам по-добре, ако пъхнеш нещо в мен.
Не ползвам такива неща. Ти също няма да имаш нужда.
Познавам се.
Какво ще кажеш за тази бутилка от вино?
Не ми харесва идеята нещо мъжко да застане между нас.
Тосканско е. Звучи много женско.
Нищо няма да пъхам в теб, Наташа.
Добре, но не забравяй, че харесвам мъжете.
Но харесваш и мен.
Да, но харесвам мъжете повече.
Повечето, които опитват с друга жена не искат и да чуят за мъж след това.
Няма да позволя това да се случи с мен.
Предпочитам противоположния пол.
Значи очакваш, че след мен ще харесваш още повече мъжете?
Би било чудесно.
Не е много мило да говориш така с мен.
Не искам да те притеснявам заради една бутилка вино.
Която даже е празна.
Ще ти поръчам нещо.
Какво правиш?
Испанците и италианците се разбираме добре.
Добър вечер, слушам. - Добър вечер.
Огладняхте ли вече? - На девойката й трябва... вибратор.
За съжаление, нямаме.
Но мога да донеса нещо друго. Имаме плодове.
Не е достатъчно. - Може нещо да ви свърши работа.
Не, Макс, благодаря ти.
Ти си луда, знаеш ли? - Направих го за теб.
Ами ако Макс го приеме като покана и дойде след малко?
Тогава ще можеш да избираш между Макс и бутилка от вино.
Името Макс произхожда от Максимус.
А това означава "голямо".
Максимус!
Макс.
Нямаме нужда от нищо, Макс. - Стоплих ви краставици.
Какво?
Краставици. Варих ги две минути, стерилни са.
Приятелката ми си хареса бутилка от вино.
Тосканско. - А ти?
Аз ли? Аз съм девствена.
Поздравления! Испания победи Италия. Заслужено.
Какво? - Европейското първенство по футбол.
Футболът ми е скучен. - А приятелката ти?
На нея също. Тя е руска тенисистка.
Какво? Харесват ми руските тенисистки.
Започвам да се притеснявам.
Провери й ръката. - Какво?
Едната й ръка трябва да е по-силна от другата.
Ти си тенисистка! Виж си дясната ръка!
Аз съм левичарка. - Имах предвид лявата.
Имаш мазоли! Ето го доказателството!
Искате ли да направим тройка?
Искате ли първо да го видите?
Не, Макс. Благодарим за предложението, но не.
Ти говориш италиански? - Това е красив език.
Моля те върви си. Остави ни сами.
Аз пък се надявах... Мислех, че го искате.
Не си разбрал правилно. Не трябваше да ти звъним.
Лека нощ. А за краставиците се пошегувах.
Благодарение на Макс разбрах, че си руска тенисистка, знаеща италиански.
Също така харесвам и футбол. - Ти ме излъга.
Също така не мисля, че къщата на острова е твоя. Там няма тенис корт.
Значи разбираше какво ти говоря. - Кога?
Когато ти говорих на испански. - Да.
Беше страхотно. - Страхотно ли?
Когато ти казах, че ме плашиш ли? - Да.
Ела насам.
Започвам да осъзнавам, че всичко в теб ме плаши.
Очите ти, устните ти...
усмивката ти,
начинът по който говориш, тембърът на гласа ти,
уханието на парфюма ти, дъхът ти...
гъвкавото ти тяло, а тази кожа...
Кожата ти е невероятна.
Цветът на твоята ми харесва повече.
Кожата ти е като руската степ.
Привлекателна и страшна.
Въпрос...
Ако имам сестра - близначка, с която сме като две капки вода,
със същите очи, устни, глас...
И със същата кожа ли?
Да. Особено кожата.
Щеше ли да си така уплашена? - Имаш сестра - близначка ли?
Да предположим.
Не знам. Може би да, а може би не.
Ти какво предпочиташ?
Мисля, че съм късметлийка аз да съм тук, а не сестра ми.
Добре, а сега трябва да ми обясниш всичко.
Имам близначка, която скоро ще защити дисертация по история на изкуството.
Темата е италианският Ренесанс.
Дойдох тук с нея. - Как се казва.
Даша. - Като теб.
Каза ми, че не се казваш Наташа. - Аз също не ти знам името.
Сега разбирам защо говориш толкова добре италиански.
Аз също учих история на изкуството, но в трети курс отидохме заедно
на кастинг за един филм и мен ме избраха.
Оттогава пътищата ни се разделиха. - Можеш ли да го докажеш?
Да го докажа?
Какво пише там? - Саша Воронина.
Наташа, Даша, а сега Саша. Да не сте тризначки?
Коя играе тенис?
Със сестра ми Даша играем още от малки.
Но тя винаги е била по-добра от мен.
Кога играеш тенис? Едва ли имаш време от партита, премиери и всичко.
Може ли да ми покажеш сестра си?
Даша е на десето място сред тенисистките в Русия.
И тя ли е левичарка като теб? - Да, също като мен.
Не е задължително и двете да сте левичари, дори да сте напълно еднакви.
Но сме.
Никакви различия ли нямате помежду си?
Аз първа станах жена.
Но не като теб. - Какво искаш да кажеш?
Мама умря, когато бях на 13.
Тогава баща ми започна да се отнася с мен като с жена.
Започна да ме опипва.
А сестра ти?
Не, само мен. - Защо?
Не знам.
Мислех, че трябва да го пазя в тайна от сестра си.
Но една нощ...
Даша ни видяла. - И как се почувства?
Ужасно. Почувства се отхвърлена.
И...
в нея се разви комплекс за непълноценност.
Развила е комплекс, защото баща ви не я е опипвал?
Трябва да е благодарна.
Това не продължи дълго, около година.
Плачеш ли?
Поплачи си, ако искаш.
Работата е там, че не плача. - Никога?
Отдавна не съм плакала. - Плачът е полезен.
Знам.
Тогава заплачи като актриса. Направи го заради мен, моля те.
Това се опитвам да направя. - Много искам да те видя как плачеш.
Така ще мога да те утеша.
Хайде.
Заплачи.
Съжалявам, Алба.
Не съм добра актриса.
А можеш ли да пееш?
Представям си как в арабския харем си оправила доста жени.
Или беше забранено? - Никога не съм живяла там.
Жалко. Хареса ми историята. - На мен също.
Майка ми е избягала от Саудитска Арабия с гръцки кораб.
Била е бременна с мен, когато е избягала от баща ми.
Аз съм дъщерята на Хамир. И съм се родила в Атина.
Радвам се, че Алба съществува. - Благодаря.
Значи си гъркиня, а не испанка. - Не.
След няколко месеца сме заминали за Испания.
Майка ти също ли е лесбийка?
Майка ми имаше много мъже и много проблеми,
но винаги се е грижела за мен, така както аз за нея.
А била ли си някога с мъж?
Аз съм лесбийка по рождение, така както ти си близначка.
Слушай, Алба. Не бях напълно честна с теб.
Другата неделя ще се женя. - Коя?
Актрисата или тенисистката? - Тенисистката.
Даша?
Значи ти не си актрисата, а близначката.
Сестра ми също е близначка. - Имам предвид тази с Ренесанса.
Ти си тази с Ренесанса.
От една страна е добре.
Но не ми харесва, че ще се омъжваш толкова скоро.
От една година го планираме. - С кого?
Преподавателят, при когото си пиша дисертацията.
Той е италианец? - Не, той е от Москва.
Вече си купихме малък апартамент, ще се нанесем след сватбата.
В някой от тези руски блокове? - Да, не живея като сестра си.
Радвам се, че си от средната каса.
И много се радвам, че баща ти не те е опипвал.
Което значи, че ти имаш комплекс за непълноценност.
Не го разбирам.
Една нощ се събудих и видях, че сестра ми я няма в леглото си.
Реших да стана и да отида до стаята на баща ми.
Помня огромните му ръце с дълги и силни пръсти,
които галеха голото тяло на Саша.
Същото тяло като моето.
Те не ме виждаха, а аз ги наблюдавах.
За пръв път през живота си изпитах сексуално удоволствие.
Всеки път, когато се събуждах и сестра ми не беше в леглото си...
аз...
се събличах и се пипах.
Разбирам те, русита.
Това нещо ни отчужди със Саша.
Но сега животът ми е по-хубав от този на сестра ми.
Това е хубаво. Сега вече може да си имаш свое семейство.
Стойте мирно!
Алба, говориш неправилно.
Тогава ме научи как е правилно! - Ако го кажеш правилно, ще престанем.
Добре.
На какъв език говорят? - На езика на баските.
Много древен език. И е много труден.
Опитах се да го науча, но всеки път като грешах, децата ми се подиграваха.
Аз също искам да имам деца.
Това са децата на Едурна.
От колко време сте заедно? - От две години.
Току що се беше развела, а аз бях приключила една бурна връзка.
Един уикенд пътувахме заедно до Мадрид и се влюбихме.
А след един месец се пренесох при нея в Сан Себастиян.
Мама...
Дай ми целувка.
Какво има? Моля те, Алба, кажи ми!
Миналата зима това момченце умря.
При глупав нещастен случай у дома.
Този клип не го бях пускала оттогава.
Едурна така и не можа да го преодолее.
Детето умря, когато бяхме сами с него вкъщи.
Едурна не ме обвинява, но...
Как ми се иска през този ден тя да се грижеше за него, а не аз.
Кой знае... Тогава може би нямаше да се случи нищо.
Как бягаш с тези крака?
Колко ли е прекрасно усещането от скоростта.
Бас държа, че бягаш като газела.
От колко време си с него? - С Вадим ли?
Четири пълноценни години. - И го обичаш?
Всъщност, да. Много.
Колко неща само съм научила от него. Много е образован.
Винаги знае какво да направи. - Изневерявала ли си му някога?
Не.
А ти на Едурна?
Аз също.
Това ще тежи и на двете ни, нали?
Искаш ли да ми направиш сватбен подарък?
Разбира се.
Останаха тези.
Не знам, какво предпочиташ? - Каквото си избереш.
И как да го надпиша? "От Алба, испанката от Рим."
Ако беше мъж, това щеше да звучи подозрително.
Ще кажа, че докато бях в Рим, се запознах с една много мила испанка.
И сладка. - Божествена!
Как се озова в Рим? - Сватбен подарък от сестра ми.
Уикенд в Италия... Опит за помирение от нейна страна.
Но снощи се скарахме и аз излязох навън.
Значи те срещнах благодарение на една кавга.
Сестра ти добра актриса ли е? - Много добра. И плаче превъзходно.
Също така приятелят й е... - Мафиот?
А ти какво правиш тук?
Тук? - Да, в Рим.
Представям алтернативно средство за придвижване. Транспортът на бъдещето.
Екологическо чисти машини с ниска консумация на енергия.
Не е лошо.
Какво е това? - Нарича се Аспазия.
Идеално средство за придвижване из града. Максимална скорост 70 км/ч.
Кара се като велосипед, с педали. Но ако се изкачваш по нагорнище,
включваш тих двигател със сгъстен въздух. А ако вали, не се мокриш.
Кой е измислил подобно нещо? - Аз.
Какво? Не ти ли приличам на изобретател?
Изобщо. - Аз съм инженер-механик.
Това е първата ми презентация.
Има смисъл. - Защо?
Защото си най-добрата жена, която съм срещала някога.
Благодаря ти, любов моя.
Не ми викай така. - Защо.
Любовта е нещо друго.
Аз също мисля така. Но в момента чувствам нещо подобно на любов.
Почти същото.
Тази любов тук си е чиста фантазия.
Както навсякъде.
Вече знам какво искам да ми подариш.
Няма го в списъка с подаръците. - Току-що го добавих.
И ако не ми го подариш, някой друг ще го направи.
Добре, ще го оставя тук. Още се продава на изложението.
Добре ли се продава? - И питаш...
Харесва ми. Сигурна съм, че в близко бъдеще
всички коли ще изчезнат от градовете и ще се появи твоята Аспазия.
В момента това е единственият прототип.
Едно ми е достатъчно за Москва.
Имай предвид, че ако искаш за подарък Аспазията, тя върви в комплект с мен.
С нея сме едно цяло.
Още по-добре.
Също така знам и коя е Аспазия.
Тя живее там, в тази картина.
Когато преди седмица дойдох тук и видях тази картина,
реших, че това е добър знак за моята Аспазия.
Но вчера ми казаха, че няма никакъв шанс да се пусне в производство.
И затова си отишла в бара, за да се напиеш.
Истината е, че след смъртта на момчето миналата зима
нито една вечер не съм си лягала без да пия.
Помага ми да заспя. Само тази вечер...
ти ме събуди.
Трябва да си ходя.
Може ли преди това да си взема един душ?
Да.
Прости ми Вадим, надявам се никога да не научиш за това.
Вече и аз ще си имам тайна.
Но тя е много далеч от твоята.
Изглежда, че съм сгрешила за знака в картината.
Чудото, което съм чакала си била ти, моя малка русита.
За теб ще остане само това: моето отражение...
Това...
е само за мен.
Искам да ти кажа нещо. - Каквото искаш.
Снощи, преди да се срещнем
като вечерях със сестра си, тя ми каза нещо.
Нещо, в което винаги съм се съмнявала, но никога не посмях да попитам.
Пихме доста вино и си прекарвахме много добре,
докато тя не ми каза, че преди мен Вадим е бил с нея.
Вадим е преподавал и на нея, бяхме в различни групи.
Когато тя получи първата си роля и престана да посещава университета,
той й се обадил.
Излизали известно време.
После тя го е напуснала.
Мисля, че двамата са се разбрали да не ми казват нищо.
До снощи, когато пиенето й дойде в повече.
Не казвай на никой, но теб те харесвам повече от сестра ти.
А бялото ти отива много.
Гостите чакат.
Сестра ми искаше да покани няколко познати на приятеля си.
Опасни хора. Всъщност и за това се скарахме.
Правилно. Не ни трябват мафиоти тук.
Ако някой иска да каже нещо, нека говори сега или да замълчи завинаги.
Аз.
Слушаме булката.
Преди всичко се притеснявам за Вадим в момента.
Страх ме е, че приятелят на сестра ми ще научи. Той е животно.
Ами ти? Ти какво мислиш?
Аз ли?
Знам, че Вадим ме обича.
Харесва ми как разсъждаваш. Ти си добър човек.
Най-добрата.
Сигурна съм, че е така. Вадим те обича.
Повече от всичко.
И това е странно...
Вадим винаги ми е напомнял на някого от Ренесанса.
На точно определен човек.
На кого?
На този човек, който говори над леглото ти.
Това е Леон Батиста Алберти. Един от моите любими хуманисти.
Той казва, че не трябва да пускаш тетивата, ако стрелата няма цел.
Какво означава това?
Това, че художникът винаги трябва да знае какво изобразява.
Картината изобразява симпозиум в двореца на Медичите.
Сигурна съм, че говори за гърците. Бил е очарован от тях.
Тази картина говори за другата.
А между тях има разлика от 20 века.
А в нашия случай - само една стая.
Гледаме така, сякаш сме на тенис мач.
Да обобщим, тук е градът, в който съм се родила...
Обичаш ли ме? - Ами...
Не знам защо, но точно сега...
да, обичам те.
Това фантазия ли е или реално чувство?
И двете.
И аз изглеждам добре в бяло, нали?
Започва новият ден. - Зората е моето време.
Ще остана да погледаме изгрева, а после ще се сбогуваме.
Ще поръчам закуска. За двама.
Тогава ще се обадя на сестра си. - Добре, русита.
Мога ли да ви помогна? - Да.
Първи ще си поръчаме закуска. - Радвам се да го чуя.
Искате лека закуска или... - Не, възможно най-голямата.
Искате да продължи дълго? - Да, моля.
Добре, голяма и хубава закуска тогава. - Благодаря, Макс.
Всичко е наред.
Може ли да чуя гласът на сестра ти?
Цяла нощ не съм спала заради теб. Знаеш, че не обичам да летя уморена.
Все едно, че говориш на два гласа. - Кой е там?
Камериерката влезе. Носи закуската.
Ще закусваш ли? - Да, огладнях.
Побързай! - Ще се видим в хотела.
Никога няма да й кажеш, нали?
Какво смяташ да правиш?
Ще го загърбиш, без да оставиш следа? Без да разкажеш на никого.
Всяка от нас трябва да реши за себе си.
Трябва да оставим нещо след себе си. И двете.
Нещо, което да напомня за тази нощ. - Например?
Още няма вятър, рано е.
Когато задуха, ще ни снимат, ще видиш.
Дължат ни го.
Какви прекрасни неща каза, русита.
Твоята идея беше по-добра.
От нас ще стане добър екип.
Само от сателита ще могат да ни видят.
Развълнувана си. - Заради теб.
Този отговор заслужава целувка.
Макс! - Максимус!
И закуската ни.
Привет. - Добро утро.
Добро утро. Отвън сме, на терасата.
Днес е първият ден от лятото.
Заповядайте. Този път ми беше лесно.
Искахте две големи закуски, ето ги.
Благодаря, Макс.
Какво е това?
Е, вече си имаме и кум. - Няма да намерим по-добър.
Слънцето ще ни се отрази добре. - Със сигурност, обикновено е така.
На слънце изглеждаш фантастична. Лицето ти, очите ти...
...устните ти. - Погледни си кожата:
степта се е позлатила. Плаши ме.
Аз съм още по-уплашена. - Защо?
Защото знам какво виждам и чувствам.
Хайде да играем смело.
Ако и двете нямахме свой живот, какво бихме направили за нас?
Не знам. Всичко това е ново за мен.
Щяхме ли да останем да живеем в Рим? - Аз обожавам Рим.
Тогава хайде да останем и да живеем в Рим.
Би ли могла? Би ли напуснала Едурна и децата й...
извинявай, дъщеря й,
за да заживееш с мен в Рим?
Това е истинско, Наташа, а не фантазия.
Чувствам го толкова ясно.
Пред нас се отварят нови врати, не ги ли чуваш?
Затвори очи.
Ако ръцете ни се срещнат по средата на масата, ще бъдем заедно завинаги.
Съгласна ли си? - Да.
Удари ме ток! - Ти да не мислиш, че не ме удари?
Какво, любов моя? - Електричество.
Така е, защото бяхме сигурни в това. - Не знам.
Но в момента най-много желая да изградя нашия свят.
Да.
А как искаш да те наричам? Даша или Наташа?
Как? - Наташа.
Това е името, което си измислих заради теб.
Искам да те гледам как бягаш.
Нямам търпение да те видя как бягаш с дългите си крака по улицата.
Обещавам ти, ще ме видиш.
Слушам те. - Даша, какво правиш?
Нищо, обличам се и тръгвам. - Още не си се облякла?
Не, аз съм в бяло. - Не е ли рано, жениш се след седмица.
Да, знам. - Какво ти става, не те разбирам?
И по-добре.
Моля те, ела във ваната с мен.
Не! - Само ще се изкъпем и гушкаме.
Нищо друго няма да правим.
Така ще страдаме повече и ще ни е тежко да се сбогуваме.
Тежко?
Наташа,
досега никога през живота си
не съм обичала така. Не и толкова силно.
Не може любовта ми да е напразно.
Сигурна ли си, че искаш да се разделиш завинаги?
Да.
Не се унижавай. Бори се!
Това и правя. Боря се за теб.
Мислиш ли, че на мен ми е лесно?
Тогава нека се прегърнем.
Не!
Прощавай.
Прости ми, не знам какво ми става.
Права си, извинявай.
Аз ще остана тук. Предпочитам да остана тук.
Какво ти става, Алба? Моля те, не се измъчвай така.
Алба...
Ти си права. Разбирам те напълно.
Никога досега не съм обичала толкова силно, както тази нощ с теб.
Наистина ли?
Вече с теб можем да сме сигурни, че поне веднъж в живота
сме изпитали толкова силно чувство. И най-добре ще е, да го оставим тук.
Да го съхраним завинаги между нас, така че никога да не изчезне.
В тази вана ли? - Разбира се.
Че къде другаде?
За последно?
Къде? - В нашата вана.
Да оставим всичко тук.
Алба.
Ще си хвана такси до летището. Оттам.
Хотел "Нимфа" е в другата посока.
Е, сбогом. Без целувки.
Сигурна ли си? - Абсолютно.
Добре. Но не забравяй,
че ти целувах стъпалата. - А аз твоите не съм ли?
Не.
Да ги целуна ли сега? - Не.
Това ще направи сбогуването още по-тежко.
Алба! - Какво?
Гледай!
® Превод и субтитри S.Kamberov
© 2010 Translator's Heaven http://subs.sab.bz